Kalnai pabunda
Nuo muzikos garsų
lr dainų, dainuotų
Tūkstančius metų
Kalnai man širdį
Muzikos garsais pripildo
Širdis dainuoti nori Visas visas dainas
Širdis plasnoti nori Lyg kylantys paukščiai
lš pelkės į aukščiausias medžių šakas
Širdis nori ošti Kaip bažnyčios varpas,
Kurio garsą vėjas parneš
Nori juoktis kaip upelis,
Čiurlenantis dugnu akmenuotu
Ir naktimis dainuoti
Tarytum vieversys
Į kalnus kopiu,
Kai vieniša širdis
Nes žinau, vėl išgirsiu
Tai, ką girdėjau jau tūkstantįsyk
Kad mano širdį laimins
Muzikos garsai
Ir kad dainuosiu
Vėl ir vėl
MUZIKOS GARSAI
Zalcburgas, Austrija, paskutinės auksinės 4 dešimtm. dienos
Aleliuja, aleliuja
Vyresnioji... - Seserie Bernise.
Niekur jos nerandu. - Marijos?
Ji vėl dingo.
Reikėjo jai po kaklu pakabinti varpelį.
Tvarte žiūrėjai? Juk žinai, kaip ji mėgsta gyvulius.
Žiūrėjau visur. Įprastose vietose.
Seserie, kadangi čia Marija,
siūlau paieškoti neįprastose vietose.
Ką gi, vyresnioji,
tikiuosi, šis prasižengimas išsklaidys abejones,
jei tokių dar turite dėl Marijos ateities čia.
Net abejodama stengiuos neišsižadėt tikėjimo, seserie Berta.
Juk juodos avies kailis toks pat šiltas, kaip ir baltos.
Kalbam ne apie avis, seserie Margareta.
Manau, iš visų noviciačių, Marija mažiausiai...
Vaikai, vaikai...
Kalbėjom apie kai kurių mūsų kandidačių parengtumą.
Noviciačių ir kandidačių mokytojos
stengėsi man padėti, reikšdamos skirtingus požiūrius.
Sakykit, seserie Katerina, ką manot apie Mariją?
Ji nuostabi mergina. Kartais...
Seserie Agata? - Mariją mėgti labai lengva.
lšskyrus tada, kai būna sunku.
Ką manot jūs, seserie Sofija? - lš visos širdies ją myliu.
Bet ji nuolat pakliūva nemalonėn, ar ne?
Kaip ir sakiau.
Ji medžiais laipioja, Jos keliai sumušti
lr praplėšta suknelė
Strimgalviais lekia į mišias, O laiptais skriste skrenda
lš po vienuoliško gobtuvo Suktukai lenda
Ne kartą ją dainuojančią girdėjau
lr į koplyčią nuolatos vėluoja
Bet atgailauja nuoširdžiai
Vėluoja ji visur ir visada,
lšskyrus pietus, pusryčius ir vakarienę
Nemalonu sakyt, Bet nuoširdžiai manau,
Kad šis vienuolynas - Ne Marijai skirtas
Norėčiau ją užtarti
Kalbėkit, seserie Margarita.
Marija žino, kaip mane prajuokint
Patarkit, kaip sutramdyt ją?
Kaip debesį pagaut lr žemėn nutupdyt?
Kaip rasti žodį, Reiškiantį Mariją?
Ji lengvabūdė
Vėjavaikė - lšdykėlė
Norėtume jai pasakyti daug dalykų
lr daug dalykų turi ji suprast
Bet kaip priversim pasilikti lr mūsų paklausyt?
Kaip bangą smėly išlaikyti?
Kaip tramdyt tokią kaip Marija?
Kaip spindulį Mėnulio
lšlaikyt delne?
Su ja tampu beviltiška, svajoklė, išsiblaškius
lr laiko, vietos nuovoką kaipmat aš prarandu
Ji nenuspėjama lyg oras - Lyg plunksna vietoj nenustygsta
Tokia meilutė - Ir tokia šėtonė
Ir Dievo avinėlis
Įkyrumu pranoktų net kenkėjus Suerzintų širšes piktas
Pamatęs ją sustotų dervišas Ekstazės šokio pagautas
Ji švelni, laukinė - Paslaptinga
Lyg prakeiksmas - Lyg palaima
Ji mergina
Kaip sutramdyt tokią kaip Marija?
Kaip spindulį Mėnulio Rankoj išlaikyt?
Kaip rasti žodį, Reiškiantį Mariją?
Ji lengvabūdė - Vėjavaikė
lšdykėlė
Norėtume jai pasakyti daug dalykų
lr daug dalykų turi ji suprast
Bet kaip priversim pasilikti lr mūsų paklausyt?
Kaip jūros bangą išlaikyt krante?
Kaip tramdyt tokią kaip Marija?
Kaip spindulį mėnulio
Rankoj išlaikyti?
Gali užeiti, Marija.
Užeik, mano vaike.
Prisėsk.
Vyriausioji, prašau atleisti. Nesugebėjau atsispirti.
Mane šaukė kalvos, ir aš... - Brangute,
pakviečiau tave ne atsiprašinėti.
Leiskit atsiprašyti.
Jei tik jausiesi geriau.
Taip. Suprantat, šiandien dangus buvo toks žydras,
viskas žalia, aromatinga. Turėjau būti viso to dalis.
Untersbergas kvietė mane aukštyn, tarsi norėtų, kad įkopčiau į debesis.
Gal tave apsėdo tamsa ir pasiklydai?
Motina, ten pasiklysti tikrai negalėčiau.
Juk čia mano kalnas. Ant jo užaugau.
Šis kalnas atvedė mane pas jus.
Kai buvau maža, nulipdavau nuo kalno, įsilipdavau į medį
ir žiūrėdavau įjūsų sodą.
Į dirbančias ir dainuojančias seseris.
Pažeidžiau dar vieną taisyklę, vyriausioji.
Šiandien ten be leidimo dainavau.
Pagal taisykles kandidatėms leidžiama dainuoti tik vienuolyne.
Aš negaliu sustoti. Dainuoju visur.
O blogiausia - negaliu liautis kalbėjusi.
Apie tai, ką jaučiu.
Kai kurie žmones vadina tai "atvirumu".
Betgi tai siaubinga, vyriausioji!
Kai susiginčijam, sesuo Berta verčia mane bučiuoti grindis.
Dabar grindis bučiuoju, kai tik ją pamatau. Kad sutaupyčiau laiko.
Marija,
kai žiūrėdavai į mus per sieną ir svajodavai tapti vienuole,
tai juk nereiškia, kad esi pasirengusi čia gyventi, ar ne?
Ne, motina. Bet aš meldžiuos ir stengiuos.
lr mokausi. Tikrai.
Kas svarbiausia iš to, ko čia išmokai?
Suprasti Dievo valią ir iš visos širdies ją vykdyti.
Marija,
atrodo, Dievas nori, kad mus paliktum.
Palikčiau? - Tik kuriam laikui.
Ne, motina! Maldauju, nevarykit manęs iš čia!
Čia mano namai, mano šeima. Čia mano gyvenimas.
Tu tikrai tam pasirengusi? - Tikrai.
Jei kuriam laikui keliautum į pasaulį, žinodama, ko iš tavęs
tikimės, gal sužinotum, ar ir pati gali to iš savęs tikėtis.
Žinau, ko jūs tikitės, ir sugebėsiu! Prisiekiu!
Taip, motina.
Jei tokia Dievo valia.
Netoli Zalcburgo gyvenančiai šeimai iki rugsėjo reikia guvernantės.
lki rugsėjo? - Septyniems vaikams.
Septyniems?!
Ar mylite vaikus?
Taip, bet... septyniems?!
Parašysiu kapitonui Fon Trapui, kad atvyksite rytoj.
Kapitonui?
Į atsargą išėjusiam karo jūrų laivyno karininkui. Drąsus vyriškis.
Prieš porą metų mirė jo žmona. Jis gyvena su 7 vaikais.
Kaip suprantu, jam niekaip nesiseka išlaikyti ten guvernantės.
Kodėl, vyriausioji?
Viešpats pats tau parodys, kai manys, kad tinkamas laikas.
Jei Viešpats kur nors uždaro duris,
kur nors kitur būtinai atveria langą.
Kokia bus ši diena?
Man taip smalsu
Kokia bus mano ateitis
Žinoti noriu
Turėtų būti nuostabu
Pasaulį pamatyti ir pajusti laisvę
Bijau tik, Kad iš džiaugsmo plyš širdis
Kas pasidarė man?
Juk nuotykių aš trokštu nuo vaikystės
Daryti tai, ko niekad neišdrįsau
lr štai dabar šią progą aš turiu
Kodėl tada iš baimės taip tirtu?
Jis kapitonas, tėvas septynių vaikų
Kodėl aš taip bijau ir vietos niekaip nerandu?
Velniop tą jaudulį ir nerimą
Kitaip verčiau sugrįžti ten, Iš kur einu
Svajot turėčiau apie tai, Ko taip pasigendu
lr apie drąsą, Kurios man trūksta
Kad jiems ilgai tarnaučiau lr patikimai
Klaidas savas matyčiau
Įrodyčiau, ko esu verta
Nes jei įrodysiu kitiems,
Matysiu ir pati
Neišsigąsiu jų bėdų
Aš stengsiuos iš visų jėgų
Pasitikėsiu savimi, Tegul mane patikrina
Parodysiu, kokia esu stipri
lr įspūdįjiems padarysiu
Griežta jiems būsiu, bet šauni
Telaimina Dievulis tuos vaikus
Jiems stengsiuos būti pavyzdžiu geru
Su žingsniu kiekvienu Tampu vis ryžtingesnė
Jaučiu, kad viskas bus gerai
Tikiu, pasaulis gali būti mano
Netrukus pamatysit, Kokia esu drąsi
Aš saulės šviesa pasikliauju
Ir lietumi
Tikiu, pavasaris ateis lr džiaugsis su mumis
Be to, kaip puikiai matot, Pasitikiu ir savimi
Stiprybė juk ne turtuose
lr ne piniguose
Stiprybė - kai ramiai miegi savo pataluose
Kai pabundi žvalus, išsimiegojęs
Tikiu širdim ir nuojauta
Pasitikiu savim, pasitikiu jumis
Tikiu pasitikėjimu savo jėgomis
O, vargeli...
Tikiu pasitikėjimu savo jėgomis
Be to, kaip puikiai matot, Pasitikiu...
...ir savimi
Sveiki! Štai ir aš!
Aš iš vienuolyno. Naujoji guvernantė, kapitone.
O aš liokajus, panele.
Kaip laikotės?
Prašom palaukti čia.
Ateity atminkit, kad į kai kuriuos kambarius šiam name eit negalima.
Taip, kapitone.
Kodėl į mane taip spoksot? - Jūs nepanašus įjūrų kapitoną.
O jūs - į guvernantę.
Apsisukit. - Ką?
Apsisukit.
Nusiimkit skrybėlę.
Prieš susitikdama su vaikais apsivilkit kitą suknelę.
Bet kitos neturiu.
Kai ateinam į vienuolyną, savo drabužius atiduodam vargšams.
lš kur tada šita?
Šitos vargšai nepaėmė.
Neturėjau kada pasisiūti kitos suknelės. Moku siūti drabužius.
Pasirūpinsiu, kad gautumėt medžiagos.
Jei įmanoma, šiandien.
Taigi, panele... - Marija.
Nežinau, ką jums papasakojo abatė.
Jūs - jau dvylikta guvernantė,
prižiūrėsianti mano vaikus po jų motinos mirties.
Tikiuosi, būsite darbštesnė guvernantė už praėjusią.
Ji išbuvo tik dvi valandas.
Kas negerai jūsų vaikams, pone?
Vaikams viskas gerai. Nevykusios guvernantės.
Nesugebėjo užtikrinti disciplinos, o be jos namų nesuvaldysi.
Reikia pratinti juos prie mokslų.
Neleisiu, kad visas vasaros atostogas prasvajotų.
Kiekvieną popietę jie žygiuoja, giliai kvėpuoja.
Gultis privalo vienodu laiku.
O kada jie žaidžia?
Turėsite pasirūpinti, kad jie elgtųsi taip, kaip pridera.
Paskiriu jus vyriausiąja. - Klausau, pone.
Taigi.
Čia jūsų naujoji guvernantė panelė Marija.
Po signalo ženkit žingsnį į priekį ir prisistatykit.
Panele, atidžiai klausykit. Įsiminkit, kaip įjuos kreiptis.
Lizelė.
Frydrichas.
Luiza.
Kurtas.
Brigita.
Marta.
lr Gretlė.
Pažiūrėkim, ar įdėmiai klausėt.
Juk man nebūtina jiems švilpti, kapitone.
Kviesiu juos vardais. Jų vardai tokie gražūs.
Šis namas didelis. Jo plotas didžiulis.
Neleisiu šiuose namuose šūkalioti.
Prašom paimti ir išmokti naudotis.
Vaikai jums padės.
Kai man prireiks jūsų, kviesiu šiuo signalu.
Ne, pone. Atleiskit.
Į švilpimą neatsiliepsiu.
Švilpiama gyvūnams, o ne vaikams.
lr tikrai ne man.
Pernelyg žema.
Panele, ar ir vienuolyne per jus buvo šitiek rūpesčių?
Žymiai daugiau, pone.
Atleiskit, bet koks jūsų signalas?
Vadinkit mane kapitonu.
Laisvai.
Dabar, kai likom tik mes,
prašom pasakyti savo vardus ir amžių.
Aš Lizelė. Man 16-a, ir man guvernantės nereikia.
Džiaugiuosi, kad pasakei. Tiesiog būsime geros draugės.
Aš Frydrichas, man 14-a. Esu neįmanomas.
Tikrai? Kas tau taip sakė?
Panelė Džozefina. Po jos dar turėjom 4 guvernantes.
Aš Brigita.
Nepasakei, kiek tau metų, Luiza.
Brigita aš. Ji Luiza.
Jai 13-a. Jūs protinga.
Man 10. Nesu mačiusi baisesnės suknelės už jūsiškę.
Brigita, taip sakyti negalima. - Kodėl?
Tau ji neatrodo baisi? - Atrodo.
Bet panelės Helgos suknelė buvo dar baisesnė.
Aš Kurtas, man 11 -a. Esu nepataisomas.
Sveikinu. - Ką reiškia "nepataisomas"?
Tikriausiai tu nori, kad su tavimi elgtųsi kaip su berniuku.
Aš Marta. Antradienį man sueis 7-eri.
Noriu rausvo skėtuko.
Rausva - mano mėgstamiausia spalva.
Taip. Tu Gretlė.
Tau 5-eri?
Tu jau beveik panelė.
Atskleisiu paslaptį. Niekad nesu dirbusi guvernante.
Norit pasakyt, kad nežinote, ką reiškia būti guvernante?
Nežinau. Man reikia patarimų.
Pirmiausia reiktų pasakyti tėvui nekišti nosies ne į savo reikalus.
Prie pietų stalo reikia visada vėluoti.
Sriubą srėbti garsiai.
Valgant desertą šnypšti nosį.
Netikėkite nė vienu jų žodžiu, panele Marija.
Kodėl? - Nes jūs man patinkat.
Vaikai, eikite laukan pasivaikščioti.
Įsakė tėvas. Paskubėkit.
Nagi, nagi, mikliau.
Panele Marija, aš ponia Šmit, namų šeimininkė.
Labai malonu.
Parodysiu jums, kur jūsų kambarys.
Vargšeliai.
Jums labai pasisekė. Panelės Helgos atveju tai buvo gyvatė.
Labas vakaras.
Labas vakaras, vaikai. - Labas vakaras, panele Marija.
Nuostabus ritualas.
Šito išmokot vienuolyne?
Ne.
Kenčiu nuo reumato.
Atleiskit, kapitone, bet ar nepamiršom padėkoti Viešpačiui?
Dėkojame Viešpačiui už šias vaišes.
Amen.
Noriu visiems jums padėkoti
už nuostabią dovaną, kurią šiandien radau kišenėj.
Kokią dovaną?
Čia mano ir vaikų paslaptis.
Ką gi, saugokit ją. Valgykim.
Žinodami, kaip nervinsiuos,
patekusi į svetimus namus,
kaip svarbu man jaustis priimta...
Jūs labai malonūs ir rūpestingi, nes pasirūpinot, kad jausčiausi
jaukiai ir patogiai.
Kad jausčiausi laiminga.
Kas atsitiko, Marta? - Nieko.
Panele,
ar nuolat, ar tik per pietus
atskleisite mums šį retą, keistą ir nuostabų
nevirškinimo pasaulį?
Viskas gerai, kapitone. Tiesiog jie laimingi.
Rolfai, labas vakaras. - Labas vakaras, Francai.
Kaip suprantu, padėtis valdoma? - Taip.
Yra naujienų? - Galbūt.
Kapitonas namie? - Pietauja.
Su šeima? - Taip.
Prašau kuo skubiau perduoti jam šią telegramą.
Būtinai.
Jums telegrama, pone.
Francai, kas pristatė?
Tas šaunus jaunuolis Rolfas.
Tėve, gal galiu išeiti?
Vaikai, ryte aš išvažiuoju į Vieną.
Nejau vėl, tėve?!
Kiek laiko būsi išvažiavęs šįkart?
Tiksliai nežinau, Gretle.
Vėl važiuosi pas baronienę Šrėder? - Nesikišk į svetimus reikalus!
Tiesą sakant, taip, Luiza.
Kodėl baronienės niekad nematėm? - Kodėl ji turėtų norėt tave pamatyt?
Netrukus pamatysite, nes mudu su ja grįšime čia.
lr su dėde Maksu.
Dėdė Maksas!
Rolfai!
O, Rolfai...
Ne, Lizele, negalima. - Kodėl, kvailiuk?
Nežinau, tiesiog... - Ar lauki ne dėl to?
Žinoma, dėl to.
Pasiilgau tavęs, Lizele. - Tikrai? Labai?
Net norėjau parašyti tau telegramą, kad tik galėčiau čia pristatyt.
Kokia puiki mintis! Taip ir padaryk. Dabar pat!
Betgi aš jau čia! - Būk geras, atsiųsk man telegramą.
Aš pradėsiu: "Brangioji Lizele..."
"Brangioji Lizele, labai norėčiau pasakyti,"
"ką tau jaučiu. Taškas."
"Deja, ši telegrama jau darosi per brangi."
"Nuoširdžiai, Rolfas."
"Nuoširdžiai"? - "Širdingai".
"Širdingai"? - "Su meile".
Ar atsakymo sulauksiu?
"Brangusis Rolfai. Taškas."
"Nesustok! Tavo Lizelė."
O, kad mums nuolat nereikėtų laukt, kol tėvui kas atsiųs telegramą.
Kada vėl tave pamatysiu?
Leisk pagalvot...
Galėčiau užsukti per klaidą.
Su telegrama pulkininkui Šnaideriui! Jis atvyko iš Berlyno. Apsistojo...
Niekas nežino, kad jis čia. Nesakyk tėčiui.
Kodėl? - Nes tavo tėtis austras.
Visi mes austrai.
Kai kas mano, kad turėtume būti vokiečiai, ir pyksta ant kitaip manančių.
Jie rengiasi...
Tikėkimės, kad tavo tėvas niekur neįsivels.
Nesijaudink, jis - karo laivyno didvyris.
Jį apdovanojo pats imperatorius. - Žinau.
Jaudinuos ne dėl jo, o dėl jo dukters.
Dėl manęs? Kodėl?
Nes tu tokia... - Kokia?
Tu tokia mažutė!
Man jau 16-a. Kodėl sakai, kad mažutė?
Mergužėle, lauki tuščioj scenoj
Kol šviesą lemtis įjungs
Gyvenimas tavo - Lyg tuščias puslapis
Kuriam vyrai norės Savo parašus palikti
Tau 16-a, tuoj bus 17-a
Vaikeli, laikas susimąstyt
Būk gudri, atsargi lr saugok save
Vaikeli, tu ties pavojinga riba
Tau 16-a, tuoj bus 17-a
Vaikinai stos eilėn
Drąsuoliai, šaunuoliai, stipruoliai
Siūlys - kas ką galės
Tu dar nepasirengus
Pažint vyrų pasaulį
Nes tu nedrąsi ir bijai
To, kas laukia ateity
Tau reikia vyro vyresnio, su patirtim
Kad mokytų tave
Man 17-a, tuoj bus 18-a
Aš rūpinsiuos tavim
Man 16-a, tuoj bus 17-a
Suprantu, kokia aš naivi
Vaikinai man sako, Kokia esu meili
lr aš jais tikiu, supranti?
Man 16-a, tuoj bus 17-a
Aš nekalta kaip rožė
Puošeivos, dabitos linksminas, geria
Ką apie juos išmanau?
Aš nepasirengus
Pažint vyrų pasaulį
Nes esu nedrąsi ir bijau
To, kas laukia ateity
Man reikia vyro vyresnio, su patirtim
Kad mokytų mane
Tau 17-a, tuoj bus 18-a
Aš pasikliausiu tavim
Užeikit.
Ponia Šmit.
Medžiaga jūsų naujoms suknelėms.
Kapitonas atsiuntė iš miesto. - Kaip gražu!
Pasisiūsiu gražiausias sukneles, kokias tik esu turėjusi.
Kaip manot, ar kapitonas atsiųstų daugiau medžiagos, jei paprašyčiau?
Kiek guvernantei reikia suknelių? - Ne man. Vaikams.
Noriu pasiūti drabužių žaidimams.
Fon Trapų vaikai nežaidžia. Tik žygiuoja.
Tikiuosi, jūs to nepateisinat.
Kai kapitonas neteko žmonos,
šiems namams vadovauja kaip vienam iš savo laivų.
Su švilpuku. Įsakinėja.
Nebeliko muzikos ir juoko.
Nieko, kas jam ją primintų. Netgi vaikai.
Betgi tai labai neteisinga.
Na...
Ar jums patinka jūsų kambarys? Ant langų pakabinsim kitas užuolaidas.
Betgi geros ir šios.
Užsakėm naujas.
Bet man jų visai nereikia. - Labanakt.
Ponia Šmit, jei paprašyčiau kapitono daugiau medžiagos...
Ryte jis išvažiuoja į Vieną. - Taip, žinoma. Kiek ten užtruks?
Nežinia. Praėjusį sykį pas baronienę viešėjo visą mėnesį.
Neturėčiau to jums sakyti, nes visai jūsų nepažįstu...
Bet, manau, kapitonas rimtai svarsto galimybę
iki vasaros pabaigos ją vesti.
Nuostabu! Vaikai vėl turės motiną!
Taip.
Labanakt.
Brangus Tėve, dabar suprantu, kodėl mane čia atsiuntei.
Kad paruoščiau šiuos vaikus naujai motinai.
Meldžiu, kad ši šeimyna būtų laiminga.
Telaimina Viešpats kapitoną, Lizelę, Frydrichą,
Luizą, Brigitą, Martą ir mažutę Gretlę.
Pamiršau antrą berniuką. Kuo gi jis vardu?
Telaimina Viešpats tą berniuką.
Telaimina Viešpats vienuolyno vyriausiąją, seserį Margaritą
ir visas vienuoles.
Dabar dėl Lizelės, Dieve...
Padėk jai suprasti, kad aš jos draugė,
ir papasakoti, ką ji čia sumanė.
Jūs mane paskųsit?
Padėk man būti supratinga, kad jai padėčiau.
Vardan Švento Dievo Tėvo ir Sūnaus, ir Šventosios Dvasios.
lšėjau pasivaikščiot, bet kažkas užtrenkė duris.
Nenorėjau ko nors pažadinti ir, pamačiusi jūsų pravirą langą...
Jūs juk nepasakysit tėvui, ar ne?
Kaip tau pavyko čia užsikarti?
lšmokom užsilipti, kad krėstume guvernantėms pokštus.
Luiza moka užsilipti rankoje laikydama stiklainį su vorais.
Su vorais?
Tu ten vaikščiojai visiškai viena?
Jei šįvakar išskalbtume tavo suknelę, rytoj niekas nieko nepastebėtų.
Gali apsigaubti šituo.
Nusirenk suknelę ir padžiauk vonioje.
Grįžk, atsisėsk ant lovos, ir mes pasišnekėsim.
Šiandien jums sakiau, kad man guvernantės nereikia.
lš tikrųjų gal ir reikia.
Gretle, tau baisu?
Audros juk nebijai, ar ne?
Pasilik čia, su manimi.
O kur kiti vaikai? - Miega. Jie nebijo.
Nebijo? Pažiūrėk.
Gerai, lipkit į lovą.
Tikrai? - Tik šį kartą. Nagi.
Telieka sulaukti berniukų. - Nesulauksit. Berniukai drąsūs.
Jūs juk neišsigandot, ar ne?
Žinoma, ne. Norėjom įsitikint, kad jūs nebijot.
Tu labai sumanus, Frydrichai. - Sugalvojau ne aš,
o Kurtas!
Kurtas! Štai kuo jis vardu! Dieve, palaimink Kurtą!
Kodėl jis taip trankosi?
Žaibas kai ką sako griaustiniui, o šis atsako.
Žaibas bjaurus. - Nieko panašaus.
Kodėl griaustinis toks piktas?
Jis nori, kad aš verkčiau.
Jei kada jaučiuosi nelaiminga, galvoju apie malonius dalykus.
Apie kokius?
Na, luktelkit... Apie malonius dalykus:
apie gelsvuosius narcizus,
žalias lankas,
žvaigždėtą dangų...
Rasa ant gėlių ir ūseliai kačių
Virduliai variniai, pirštinės bepirštės
Popieriniai maišai, virvele aprišti -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Poniai mažučiai, šilti pyragėliai
Varpeliai prie durų, Matysiu juos vėlei
Žąsys laukinės, Jų skrydžiai aukšti -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Mergaičių suknelės tikrai margaspalvės
Sniegas lauke - Lyg pūkinės pagalvės
Žiema sidabrinė, jos laukia visi -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Kai įkanda šuo
Ar įgelia bitė,
Kai verki ar niršti -
Prisimink dalykus, Kurių nepamiršti
lr nuotaika vėlei pakils!
lr padeda? - Žinoma, padeda!
Kas patinka tau? - Karklo kačiukai!
Kalėdos! - Triušeliai!
Gyvatės!
Šokoladinis glajus! - Neit į mokyklą!
Pagalvių mūšis!
Telegramos! - Gimtadienio dovanos!
Bet kokios dovanos! - Boružėlės!
Stipriai nusičiaudėti!
Į sveikatą!
Matot, kaip linksma?
Rasa ant gėlių ir ūseliai kačių
Virduliai variniai, pirštinės bepirštės
Popieriniai maišeliai virvele aprišti -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Poniai mažučiai, šilti pyragėliai
Varpeliai prie durų, Matysiu juos vėlei
Žąsys laukinės, Jų skrydžiai aukšti -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Visi kartu!
Mergaičių suknelės tikrai margaspalvės
Sniegas lauke - Lyg pūkinės pagalvės
Žiema sidabrinė, jos laukia visi -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Kai įkanda š...
Įkanda šuo...
Sveiki.
Ar nesakiau, kad gultis vaikai turi eiti griežtai nustatytu laiku?
Vaikai išsigando audros, todėl...
Sakėt, pone.
Nejau jums taip sunku prisiminti tokius paprastus nurodymus?
Tik per audras.
Lizele...
Atrodo, po pietų tavęs niekur nemačiau.
Tikrai? Na, aš...
Taip...
Na, aš...
Ji nori pasakyti,
kad šįvakar mes su ja artimiau susipažinom.
Bet dabar apie tai šnekėt ne laikas. Girdėjot tėvą. Marš į lovas.
Panele,
tikiuosi, nepamiršot, kad rytoj ryte išvažiuoju.
Tikiuosi, prisiminsit ir tai, kad čia svarbiausia disciplina.
Tikiuosi grįžęs pamatyti,
kad tapote labiau disciplinuota.
Kapitone...
Gal galėtume pasikalbėti apie vaikų drabužėlius?
Man tereikia medžiagos. - Jūs tikrai savotiška.
Nuobodžia jūsų tikrai nepavadinsi.
Betgi jie vaikai! - Taip.
O aš - jų tėvas.
Labanakt.
Mergaičių suknelės tikrai margaspalvės
Kai įkanda šuo Ar įgelia bitė,
Kai verki ar niršti, -
Prisiminki dalykus, kurių nepamiršti
Ir nuotaika
Vėlei pakils!
Vaikai, šen! Žiūrėkit!
Eime!
Panele Marija...
Ar galim taip daryti kasdien?
Nemanai, kad nuo to pavargsi? - Galbūt.
O kas antrą dieną?
Taip linksma man nebuvo nuo tada, kai užtepėm klijų ant panelės
Džozefinos dantų šepetuko. - Nesuprantu, kaip tokie mieli vaikai
gali krėsti šitokius juokelius.
Labai paprastai. - Kam?
Kaip kitaip atkreipsim tėčio dėmesį?
Aišku...
Reikia pagalvot.
Nagi, ateikit.
Ką darysim?
Sugalvosim baronienei dainą.
Tėvui nepatinka, kai dainuojam.
Pabandysim priversti jį apsigalvot. Kokių žinot dainų?
Jokių.
Jokių? - Mes apskritai nemokam dainuot.
Negaiškim laiko. Privalot išmokti.
Kaip?
Pradėkim nuo pat pradžios
Geriausia daryti būtent taip
Skaityti pradedam nuo...
A, B, C
O dainuoti - nuo Do-Rė-Mi
Do-Rė-Mi
Štai pirmosios trys natos:
Do-Rė-Mi
Do-Rė-Mi-Fa-Sol-Lia-Si
Pabandysiu paprasčiau.
Do - tai saulė danguje,
Rė - švelnus jos spindulys,
Mi - tai rytmečio žara,
Fa - tyra svajų šalis,
Sol - tai vyturio daina,
Lia - dangaus žydra šviesa,
Si - ji ilgesio pilna
Štai ir baigėsi gama
Do! - Tai saulė danguje
Rė! - Švelnus jos spindulys
Mi! - Tai rytmečio žara
Fa! - Tyra svajų šalis
Sol! - Tai vyturio daina
Lia! - Dangaus žydra šviesa
Si! - Ji ilgesio pilna
Štai ir baigėsi gama
Do! - Tai saulė danguje
Rė! - Švelnus jos spindulys
Mi! - Tai rytmečio žara
Fa! - Tyra svajų šalis
Sol! - Tai vyturio daina
Lia! - Dangaus žydra šviesa
Si! - Ji ilgesio pilna
Štai ir baigėsi gama
Do-Rė-Mi-Fa-Sol-Lia-Si-Do
Šios natos - tik priemonės, kurių reikia sukurti dainai.
Jas įsisavinę galėsite dainuoti
įvairiausias melodijas. Pvz.:
Sol-Do-Lia-Fa-Mi-Do-Rė
Sugebėsit?
Sol-Do-Lia-Fa-Mi-Do-Rė
Sol-Do-Lia-Si-Do-Rė-Do
Dabar jas sujunkim.
Sol-Do-Lia-Fa-Mi-Do-Rė
Sol-Do-Lia-Si-Do-Rė-Do
Šaunuoliai. - Betgi jos nieko nereiškia.
Tada kiekvienai natai sugalvokim po žodį.
Štai taip:
Kai tikrai žinai natas
Padainuosi tu bet ką
Kartu!
Kai tikrai žinai natas
Padainuosi tu bet ką
Do! - Tai saulė danguje
Rė! - Švelnus jos spindulys
Mi! - Tai rytmečio žara
Fa! - Tyra svajų šalis
Sol! - Tai vyturio daina
Lia! - Dangaus žydra šviesa
Si! - Ji ilgesio pilna
Štai ir baigėsi gama
Kai tikrai žinai natas
Padainuosi tu bet ką
Do! - Tai saulė danguje
Rė! - Švelnus jos spindulys
Mi! - Tai rytmečio žara
Fa! - Tyra svajų šalis
Sol! - Tai vyturio daina
Lia! - Dangaus žydra šviesa
Si! - Ji ilgesio pilna
Štai ir baigėsi gama
Sol-Do-Lia-Fa-Mi-Do-Rė
Sol-Do-Lia-Fa-Si
Lia-Sol
Si-Do
Sol-Do!
Kokie nuostabūs kalnai. Nepakartojami.
Pastačiau juos tau, brangioji.
Nors jų aukštis siekia 10 000 pėdų,
Georgas mano, kad išskirtinėmis progomis jie paaukštėja.
Arba sakyk geresnius juokelius, arba atsiimsiu kvietimą.
Tu manęs nekvietei. Pats pasikviečiau.
Žinoma. - Tau reikėjo palydovo,
o man - dvaro, kur puikiai maitina,
ir kur rūsy - nepakartojami vynai,
ir viskas už gerą kainą.
Maksai, tu siaubingas.
Nieko panašaus. Aš imlus ir protingas.
Paklausykit.
Klopmano Vienuolyno choras.
Gerai dainuoja.
Labai gerai.
Per ateinančias keletą dienų turiu čia viską išvaikščiot.
Kažkur alkanas choras laukia, kol pasirodys Maksas Detvaileris
ir išgarsins jį Zalcburgo Folk muzikos festivalyje.
Jiems teks šlovė, o tau - pinigai. - Pripažįstu - neteisinga.
Bet kada nors visa tai pasikeis, - šlovė teks ir man.
Dieve, kas čia?
Nieko ypatingo. Vietos padaužos.
Labai džiaugiuosi, kad esu čia su tavimi, Georgai.
Juk medžius ir ežerus esi mačius ir anksčiau.
Turiu galvoj ne tai. Juk žinai, ką.
Mane? Aš tave taip sujaudinau? - Manai, tai neįmanoma?
Ne, bet labai neįtikima.
Na, štai. Vėl save plieki. - Aš pavojingas vairuotojas.
Čia tu nebe toks paslaptingas.
Savo areale? - Taip.
Nori pasakyt, kad mano namai čia -
tarp paukščių, gėlių ir vėjo,
šukuojančio medžių viršūnes?
Kaip poetiška.
Taip, tikrai.
O ne Vienoje, tose blizgančiose salėse,
liežuvaujant su nuobodylom, kurių nemėgstu, mirkstant šampane,
lėtai sukant valsą pagal Štrauso kūrinius, kurių nė neprisimenu?
Šitai norėjai pasakyti? - Taip.
lr kodėl tu taip pagalvojai?
Man čia labai patinka, Georgai. Čia taip miela ir ramu.
Kodėl taip dažnai iš čia išvažiuoji?
Apsimetinėju, kad esu be galo užsiėmęs.
Veiklumas parodo, kad gyvenime yra tikslas.
O gal bėgi nuo prisiminimų?
Arba ieškai priežasties pasilikti.
Tikiuosi, į Vieną taip dažnai atvažiuoji būtent dėl to.
Ar turėjai ten ir kitų pramogų. - Tavęs pramoga nevadinčiau.
O kaip vadintum, Georgai?
Miela,
žavinga, sąmojinga, grakščia, puikia šeimininke...
...ir, - dėl šito manęs neapkęsi, bet...
...tam tikra prasme - mano gelbėtoja.
Kaip neromantiška.
Būčiau nedėkingas šunsnukis, jei nepasakyčiau,
kad grąžinai mano gyvenimui prasmę.
Tikriausiai kalbu juokingai.
Vienoje lankausi pas madingiausią drabužių siuvėją, turiu daug draugų,
lankausi puikiuose vakarėliuose. - O, taip.
Bet jei visa tai atimtum,
liktų turtingas bet vienišas vyrukas.
leškantis, - kaip ir tu.
Dar pyragaičių, pone Detvaileri?
Kiek jau suvalgiau? - Du.
Tebūnie nelyginis skaičius: trys.
Vis dar valgai, Maksai? Turbūt jautiesi nelaimingas.
Norėjau iš Solo Huroko pavogti tą mišrų kvartetą...
lr kas atsitiko? - Mane aplenkė Saša Petris.
Nekenčiu vagių.
Maksai, pasistenk išmokti save mylėt.
Turėjau paskambint į Paryžių, Romą ir Stokholmą.
Žinoma, Georgo sąskaita. - Žinoma, man juk per brangu.
Man patinka turtuoliai, jų gyvenimo būdas, ir kaip smagu būti su jais.
Įdomu, kur vaikai.
Tikriausiai išgirdo, kad atvažiuoju, ir pasislėpė.
Tikėjausi, kad tave pasitiks.
Maksai, pasistenk bent akimirką nebevaidint ir atrodyti mielas.
Na, ir?
Kas?
Ar jį pagaliau įtikinai? Ar jau daužosi vestuvių varpai?
Beprotiškai. - Nuostabu.
Bet nebūtinai man. - Ką visa tai reiškia?
O čia jau ne tavo reikalas.
Jis man labai patinka, todėl prašyčiau su mumis nežaist.
Bet aš vaikas, man žaisti patinka. Klok viską.
Papasakok Maksui visas intymias, bjaurias smulkmenas.
Manau, kad čia jis nori mane patikrinti.
lr gerai. Argi įmanoma, kad jį nuvilsi? - Dar ir kaip.
Aš puikiai tave pažįstu ir esu tikras, kad būdą rasi.
Jis nepaprastas. - Žinoma. Turtingas.
Dėl žmonos mirties jaučia siaubingą širdgėlą.
O tu po vyro mirties tapai neapsakomai turtinga.
Maksai, tu tikras galvijas.
Tu ir Georgas man - tarsi šeima. Todėl ir noriu, kad susituoktumėt.
Pinigus privalom išsaugoti šeimoje.
Ką ten veikiat? - Kapitone Fon Trapai,
aš ieškojau...
Nemačiau... Nežinojau, kad jūs...
Heil Hitler!
Kas jūs?
Atnešiau ponui Detvaileriui telegramą.
Aš Detvaileris. - Taip, pone.
Telegramą perdavėt, tad nešdinkitės.
Georgai, jis juk paprastas jaunuolis. - O aš - paprastas austras.
Kas bus, tas. Svarbiausia, kad nenutiktų tau.
Maksai, nedrįsk taip kalbėti!
Juk žinai, kad politinių įsitikinimų neturiu.
Ar galiu ką nors padaryt, jei kiti jų turi? - Žinoma, gali.
Privalai.
Ei...
Tu kažkur toli. Kur?
Pasaulyje, kuris nyksta.
Ar kaip nors galiu grąžinti tave į pasaulį, kuriame esu?
Tėve! Tėve! - Ten jūsų tėvas!
Kapitone, jūs grįžot!
Lipkit iš vandens! Mikliai!
O jūs tikriausiai baronienė Šrėder.
Aš kiaurai permirkau!
lšsirikiuot!
Čia baronienė Šrėder.
O čia...
...mano vaikai.
Kaip laikotės?
Eikit vidun, persirenkit, nusišluostykit ir grįžkite čia!
Panele, jūs pasilikit.
Einu, pažiūrėsiu, ką veikia Maksas.
Panele,
tikiuosi tiesaus atsakymo.
Taip, kapitone.
Ar visa tai tiesa, ar čia tik mano vaizduotė?
Ar mano vaikai šiandien kartais medžiais nelaipiojo?
Laipiojo, kapitone.
Aišku.
Ar galiu paklausti, kur jie gavo šitų...
Žaidimo drabužių. - Štai kaip.
Pasiuvau iš užuolaidų, kurios anksčiau kabojo mano kambary.
lš užuolaidų? - Šie drabužiai labai patvarūs.
Šiandien daug kur su jais pabuvojom.
Norit pasakyti, kad mano vaikai vaikštinėjo po Zalcburgą
apsirengę drapanom, pasiūtom iš užuolaidų?
lr jiems buvo labai linksma.
Jie turi uniformas! - Tramdomuosius. Atleiskit.
Jie negali būti vaikais, jei nuolat reikia stengtis neišsipurvinti.
Jie nesiskundžia.
Nedrįsta, nes per daug jus myli... lr bijo...
Nenoriu, kad kalbėtume apie mano vaikus.
Privalote išgirsti, nes per retai būnat namie...
Aš pasakiau, kad nenoriu apie tai šnekėt!
Gal ir nenorit, bet privalot išklausyti!
Pvz., Lizelė jau nebe vaikas. - Nė žodžio.
Netrukus pabus moterimi, o jūs jos nė nepažįstat.
Frydrichas nori būti toks kaip jūs, bet neįmanoma...
Nedrįskit pasakot man apie mano sūnų.
Galėtų papasakot Brigita, nes ji labai pastabi.
Kurtas apsimetinėja esąs tvirtas, slėpdamas nuoskaudą dėl to,
kad nekreipiat įjį dėmesio. Į kitus irgi.
Dėl Luizos dar nežinau.
Mažyliams tiesiog reikia meilės. Maldauju, mylėkit juos.
Nebenoriu daugiau klausytis.
Aš dar nepabaigiau, kapitone! - Pabaigėt, kapitone!
Panele.
Tuojau pat susirinksite daiktus
ir grįšite į vienuolyną.
Kas čia?
Daina.
Suprantu, kad daina, tačiau kas dainuoja?
Vaikai.
Vaikai?
lšmokiau dainą, kad padainuotų baronienei.
Širdis dainuoti nori
Visas visas dainas
lš pelkės į aukščiausias
Medžių šakas
Į medžių šakas
Širdis nori ošti Kaip varpas bažnyčios,
Kurio garsą vėjas parneš
Nori juoktis kaip upelis,
Čiurlenantis dugnu akmenuotu
Jis teka
lr skamba nakty
Tarytum vieversys, besimokantis dainuoti
Į kalnus kopiu,
Kai vieniša širdis
Nes žinau, vėl išgirsiu
Tai, ką girdėjau jau tūkstantįsyk
Kad mano širdį laimins
Muzikos garsai
Ir aš dainuosiu
Vėl ir vėl
Liūtpėdėlė!
Nepasakojai, kokie nuostabūs tavo vaikai.
Niekur neikit.
Panele...
Aš...
...elgiausi netinkamai. Atsiprašau.
Aš pernelyg tiesmuka. Tai didžiausia mano yda.
Jūs buvote teisi.
Savo vaikų nepažįstu.
Dar ne vėlu, kapitone. Jie labai nori būti kuo arčiau jūsų.
Į šiuos namus grąžinote muziką.
Buvau ją pamiršęs.
Panele,
noriu, kad pasiliktumėt.
Prašau jūsų pasilikti.
Jei tik galėčiau kuo padėti. - Jau padėjot.
Labiau, nei įsivaizduojat.
Marta!
Užuolaidą!
Aukštai kalnuose piemuo sėdėjo
lr dainavo taip garsiai
Kad tolimam mieste miestelėnai girdėjo
Skardų balsą iš piemens gerklės
Marta... Marta!
Gretle, princą!
lr princas ant rūmų tiltelio išgirdo
lr mišku keliaujantys vyrai išgirdo
lr gardžiai puotaujantys vyrai išgirdo
lr alų ragaujantys vyrai išgirdo
lšgirdo gražuolė rausva suknele
lr ji sudainavo, kaip mokė mama
Netrukus išgirdo ir mama
Kokia puiki pora!
lšgirdo gražuolė rausva suknele
lr ji sudainavo, kaip mokė mama
Netrukus išgirdo ir mama
Kokia puiki pora!
Jie tokie laimingi
Netrukus pora pavirs trijule!
Bravo!
Šaunuoliai!
Nuostabu!
Ar mes tikrai galim pasilikti lėles, dėde Maksai?
Aišku, galit, brangučiai.
Juk ne šiaip profesoriui Koneriui pasakiau,
kad sąskaitą siųstų jūsų tėvui.
Puikiai padirbėjot, panele.
Aš sužavėtas.
Jie - jūsų vaikai, kapitone.
Brangute, ar yra dalykų, kurių nemoki?
Nesu tikra, kad būčiau gera vienuolė.
Jei turėsi rūpesčių, mielai padėsiu.
Prašau visų dėmesio!
Turiu pranešimą. Staigmena!
Šiandien, po ilgų, kankinamų paieškų,
pagaliau radau puikius kandidatus dalyvauti Zalcburgo festivaly.
Sveikinu, Maksai.
Ką savanaudiškai išnaudosi šįkart?
Sen lgnacijaus chorą? - Neatspėjai.
Leisk spėti. Klopmano chorą?
Ne, ne, ne. - Ne?
Pasakyk.
Dainuojančią šeimyną. Nė už ką neatspėsi, Georgai.
Kokia puiki mintis!
Kieno šeima?
Tavo.
Visi tik apie ją ir tekalbės.
Kas tau taip juokinga? - Tu.
Tu brangus, bet labai juokingas.
Bet jie taps tikra sensacija! - Ne.
Mintis puiki, šviežia ir originali.
Maksai, mano vaikai viešumoje nedainuoja.
Na, pabandyti buvo verta.
Vaikai, kieno klausysimės dabar?
Kieno?
Taip.
Nuspręsta vienbalsiai.
Jūsų, kapitone.
Manęs?
Nesuprantu. - Prašom.
Ne, ne, ne.
Esu girdėjusi, kad jūs gerai dainuojat.
Tai buvo labai seniai. - Aš dar prisimenu, tėti.
Paskambinkit kokią žinomą dainą. - Prašau, tėti.
Ką gi...
Kodėl man nepasakei? - Ko?
Atsivežti lūpų armonikėlę.
Liūtpėdėle
Kas rytą tu sveikini mane
Maža, balta gėlelė,
tokia skaisti ir švari
Pamačiusi mane
Atrodai laiminga,
Sniego baltumo žiedeli,
Auk ir žydėk
Auk ir žydėk amžinai
Liūtpėdėle
Palaimink mano tėvynę
Liūtpėdėle
Kas rytą tu sveikini mane
Maža, balta gėlelė,
Tokia skaisti ir švari
Atrodai laiminga
Pamačiusi mane
Sniego baltumo žiedeli,
Auk ir žydėk,
Auk ir žydėk amžinai
Liūtpėdėle
Palaimink mano tėvynę
Tik ištark žodį, Georgai, ir tapsi mano naujos grupės,
Dainuojančios Fon Trapų Šeimos, dalimi.
Man kilo puiki mintis.
Pripildykim šiuos namus muzika.
Surenk man didelį balių.
Balių? - Taip, tėti!
Manau, man pats laikas susipažinti su tavo draugais,
o jiems pamatyti mane. Nemanai?
Suprantu, ką turi galvoj. - Tėti, sutik!
Vaikai, laikas miegot. Palinkėkit visiems labos nakties.
Labanakt, tėti.
Labanakt, baroniene Šrėder.
Labanakt, tėti.
Labanakt, dėde Maksai.
Tai bus pirmas mano balius, tėte!
Kapitone... - Pone Zėleri, čia baronienė Šrėder.
Labas vakaras. - Baroniene.
Labai malonu. Labas vakaras.
Ar pastebėjot koridoriuje kabančią Austrijos vėliavą?
Tos moterys tokios gražios.
O man jos atrodo bjauriai.
Tu jų tiesiog bijai.
Kvailute, moterų bijo tik suaugę vyrai.
O man gražūs atrodo vyrai. - lš kur žinai?
Lizele, su kuo čia šoki?
Su niekuo.
Su kažkuo šoki.
Ar galiu pakviesti šokiui?
Mielai, jaunuoli.
Vaikai, kodėl nepasakėt, kad mokate šokt?
Bijojom, kad paversite mus Šokančia Fon Trapų Šeimyna.
Ką jie ten groja?
Lendlerį. Liaudišką Austrų muziką.
Parodykit. - Pastarąjį kartą šokau vaikystėj.
Prisiminsit. Būkit gera...
Na... - Būkit gera...
Gerai. Eikš.
Tu pasilenk, o aš padarysiu reveransą.
Šitaip? - Gerai. Dabar prasieisim.
1, 2, 3...
Kartu. Žingsnelis, šuoliukas, žingsnelis, šuoliukas...
Apsisukam... Ne visiškai.
Štai taip. Žingsnelis, šuoliukas, apsisukam.
Kurtai, turėsim mokytis.
Gal leisi man?
Aš nebeprisimenu.
Jūs paraudot. - Tikrai?
Tikriausiai nesu pratusi šokti.
Kaip gražu.
Jūs labai graži pora.
Vaikams jau laikas gultis.
Netrukus eis.
Parengėm neįtikėtiną dalyką. - Taip!
Eime!
Tu be reikalo jaudiniesi, Georgai.
Manei, vakarėlyje nesusirasi draugų.
Šįvakar vėsoka, ar ne? - Nežinau.
Man čia pasirodė šilta.
Ponios ir ponai.
Kapitono Fon Trapo vaikai nori palinkėti jums labos nakties.
Sieninis laikrodis tiksi liūdnai
Jam pritaria namelio varpeliai
Iš namelio lenda kvailas paukštelis
Ir ima kartoti "ku-ku"
Ku-ku
Kad ir kaip būtų liūdna
Visi jie mums sako,
Kad laikas sakyti
Jums "sudie"
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Visai nenoriu jūsų čia palikt
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Adjos, adjos, duokdie - pasimatysim
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Norėčiau pasilikt ir pirmą kart šampano paragaut
Galima? - Ne.
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Lenkiuos, palieku vienus jus
Sudie
Džiaugiuos, kad išeinu
Meluot juk negaliu
Bastausi po pasaulį
lr nenusėdžiu vietoj
Saulelė nusileido
Tad miegot skubu
Sudie
Iki
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Sudie
Jie nepakartojami! Festivalyje jiems nebūtų lygių!
Panele, mums būtina pasišnekėt.
Neleisk jai išeiti. Tegul pasilieka baliuje.
Ne, aš ne... - Liaukis. Liaukis.
Georgai, prašau. - Jei panorėsit, galėsit, panele.
Primygtinai prašau. Būsite mano pora per vakarienę.
Čia verslas. Francai,
padenk šalia manęs panelei Marijai.
Kaip pasakysit. - Atrodo, viskas parengta.
Taip. - Aš netinkamai apsirengus.
Persirenkit. Mes palauksim.
Turbūt labai didžiuojatės savo atžalom.
Labai. Dėkoju.
Argi galima geriau atskleisti mūsų šalies grožį,
negu mūsų vaikų balsais?
Liaukitės, barone.
Nejau tikrai manot, kad Austrija turi išskirtines teises į vertybes?
Pone Zėleri, kai kurie iš čia esančių į Vokiečių grasinimus
norėtų atsakyti skambia daina.
Stručiai galvą slepia smėlyje,
o kai kurie austrai - vėliavoje.
Tikriausiai tiems, kurie bijosi sąjungos su Vokietija,
reikėtų įstoti įjūsų chorą.
Jei Austriją užgrobs naciai, neabejoju, kad tapsite pučiamaisiais.
Jūs meilikaujat.
Koks aš netaktiškas. Norėjau jus apkaltinti.
Labai miela, kad pasisiūlėte man padėti, baroniene.
Man labai malonu, Marija.
Manau, kad tokiai progai tinkamų suknelių neturiu.
Kur ta suknelė, kurią vilkėjai tą vakarą,
kai kapitonas negalėjo atplėšti nuo tavęs akių?
Negalėjo atplėšti akių?
Juk mes moterys, brangute.
Neapsimetinėkim, kad nematom, kai vyras atkreipia į mus dėmesį.
Štai. - Kapitonas pastebi visus.
Tikrai nebūtina šitaip gintis, Marija.
Tu juk labai simpatiška.
Kapitonas nebūtų vyras, jei tavęs nepastebėtų.
Tikiuosi, jūs juokaujat.
Nieko panašaus.
Bet aš nepadariau nieko tokio, kad...
Tau ir nebūtina, brangut.
Vyrai negali atsispirti juos įsimylėjusioms moterims.
Įsimylėjusioms? - Žinoma.
Įdomiausia tai, kad jis mano, jog yra įsimylėjęs jus.
Betgi tai netiesa.
Turbūt pastebėjai, kaip jis žiūri tau į akis.
Be to, ką tik su juo šokdama paraudai.
Pernelyg nekreipk dėmesio.
Netrukus jis viską pamirš.
Tokie jau yra vyrai.
Tada man geriau išvažiuoti.
Negaliu čia pasilikt.
Ar kuo nors galiu padėti? - Ne.
Galit.
Kapitonui nieko nesakykit.
Jokiu būdu.
Viso gero, Marija.
Esu tikra, kad tapsi puikia vienuole.
Šampanas, brangusis.
Noriu atšvęsti. Į sveikatą.
Tu kažką žinai? - Galbūt.
Jei tu tokia protinga, pasakyk, kaip tą tarnaitę priversti įkalbėt Georgą
leisti vaikams dalyvauti festivalyje.
Austrijai tai labai svarbu.
Tau irgi nepakenktų.
Apie tai irgi galvojau.
Viskas priklauso nuo sugebėjimo įtikinti.
Galbūt tau reikėtų šnekėti su manimi.
Pertrauka
Antraktas
Du... - Trys...
Keturi... - Penki...
Šeši... - Septyni...
Aštuoni.
Keturi. - Du.
Septyni. - Penki.
Du. - Šeši.
Argi ne smagu?
Keturi. - Mano numeris penktas.
Ak, taip. - Aštuoni.
Du. - Keturi.
Šeši.
Du.
Baroniene Šrėder, gal galim liautis žaist? Mes pavargom.
Kaip norit, brangučiai.
Rytoj vėl pažaisim.
Čia taip tylu, ar ne?
Atsigerk limonado.
Turėtų būti lengvesnis kelias.
Piktdžiugiauju, įsivaizduodamas tave 7-ių vaikų motina.
Kaip rengiesi susitvarkyti?
Brangusis, nejau nesi girdėjęs
apie tokį nuostabų dalyką kaip internatai?
Baroniene Makioveli.
Dėde Maksai, kur tėvas?
Rodos, name.
Kodėl jūs tokie nuliūdę? Kas atsitiko?
Nieko. - Žinau. Parepetuokim.
Kam?
Įsivaizduokim, kad stovim festivalio scenoje.
Nenoriu dainuoti. - Be panelės Marijos nedainuosim.
Lizele, atnešk gitarą. Eime, Marta.
Susiburkit. Visi į vietas.
Linksmiau. Akordą, Lizele.
O dabar mane sužavėkit.
Gretle, kodėl nedainuoji?
Negaliu. Skauda pirščiuką.
Betgi per balių dainavai nuostabiai.
Nagi, padainuokit dainelę, kurią visi žinot.
Linksmai. Džiaugsmingai.
Gerai, Lizele.
Kalnai pabunda
Nuo muzikos garsų
lr dainų, dainuotų
Tūkstančius metų
Kalnai man širdį
Muzikos garsais pripildo
Jie norėjo man padainuoti.
Puiku, nesustokit.
Nori šalto kokteilio? - Ne, ačiū, brangioji.
Tėve... - Ką, Brigita?
Ar tiesa, kad panelė Marija nebesugrįš?
Taip. Manau, tiesa. lr ką gi mes čia turime?
Rausvo limonado. - Limonado kokteilis.
Aš netikiu, tėti.
Kuo? - Dėl panelės Marijos.
Ak, dėl panelės Marijos!
Argi nesakiau, kas buvo parašyta raštelyje? Lyg ir sakiau.
Ji parašė, kad labai ilgisi vienuolyno.
Privalėjo mus palikti.
Štai ir viskas.
Manau, man užteks drąsos šitai paragauti.
Ji nė neatsisveikino. - Raštelyje atsisveikino.
Tai ne tas pats.
Nei per saldus, nei per rūgštus.
Pernelyg rausvas.
Tėve, o kas bus mūsų naujoji auklė?
Na...
Nuo šiol auklės nebeturėsit.
Nebeturėsim? - Ne.
Turėsite naują mamą.
Naują mamą?
Vakar vakare viską aptarėm.
Visi būsim labai laimingi.
Na, gerai, bėkit žaisti.
Taip, vaikai...
Aš Lizelė. - Taip, Lizele...
Mes su broliais ir seserim atėjom pasimatyti su panele Marija.
Su panele Marija?
Ak, su Marija!
Užeikit.
Palaukite čia.
Aš sesuo Margareta. Kaip supratau, teiravotės Marijos.
Privalom ją pamatyti. Gal pasakysit jai, kad atėjom?
Deja, negaliu. - Bet jūs privalot!
Ji mūsų auklė! - Norim, kad ji sugrįžtų!
Ji nė neatsisveikino.
Mes tenorim su ja pasišnekėt.
Apgailestauju, bet Marija atsiskyrusi nuo pasaulio.
Su niekuo nesimato. - Mus pamatyti norės.
Noriu parodyti jai savo pirščiuką.
Kitą kartą, brangute.
Pasakysiu jai, kad buvote atėję.
Labai malonu, kad užsukot. - Mums reikia su ja pasišnekėt!
Bėkit, vaikai. Bėkit namo.
Ji tikrai norės su mumis pasimatyt!
Seserie Margareta, būkit gera...
Viso gero, vaikai. - Leiskit mums su ja pasimatyt!
Kas čia buvo, seserie?
Fon Trapų vaikai, vyriausioji.
Norėjo pasimatyti su Marija.
Ar ji pagaliau ką nors papasakojo?
Nepratarė nė žodžio. lšskyrus maldoje.
Vargšelė.
Keista... Atrodo, ji džiaugiasi, kad čia grįžo.
Bet kartu ir nelaiminga.
Galbūt klydau, taip ilgai palikusi ją vieną.
Atvesk ją pas mane. Net jei nebus pasirengus.
Klausau, vyriausioji.
Seserie Augusta, vesk mūsų naują kandidatę į rūbinę.
Telaimina tave Viešpats, dukra.
Taip, pakvieskit.
Tu atrodai nelaiminga. Užjaučiu.
Vyriausioji...
Kodėl tave parsiuntė atgal?
Niekas manęs nesiuntė. Grįžau pati.
Prisėsk, Marija.
Papasakok, kas nutiko.
lšsigandau.
lšsigandai? Su tavimi blogai elgėsi? - Ne, ką jūs!
Susipainiojau... Jaučiausi...
Gyvenime nesu taip jautusis.
Pasilikti negalėjau. Supratau, kad čia būsiu saugesnė.
Marija, mūsų vienuolynas - ne slėptuvė.
Su kuo nebegali susitikti?
Su juo.
Su juo?
Ačiū, seserie Margareta.
Su kapitonu Fon Trapu?
Tu jį įsimylėjai? - Nežinau!
Nežinau. Aš...
Taip man pasakė baronienė. lr kad jis įsimylėjęs mane.
Nenorėjau tuo patikėti.
Kartais vienas į kitą pažiūrėdavom...
Vos galėjau prakvėpuoti.
Ar parodei jam savo jausmus? - Nežinau.
Dėl to taip ir kankinuosi. Aš juk vykdžiau Dievo darbą.
Prašyti jo meilės būtų buvę neteisinga. Nebegalėjau ten pasilikt.
Aš jau pasirengusi duoti įžadus.
Padėkit man. - Marija,
vyro ir moters meilė irgi šventa. Tavo meilė labai didelė.
Privalai išsiaiškinti, kaip Dievas nori, kad ją dalintum.
Bet aš įsipareigojau Viešpačiui. Paskyriau jam savo gyvenimą.
Dukra, jei myli tą vyrą, nereiškia, kad Dievą myli mažiau.
Ne.
Privalai išsiaiškint.
Privalai ten grįžti.
Negalite šito manęs prašyti. Leiskit man pasilikti. Maldauju...
Marija, šios sienos pastatytos ne tam, kad išgelbėtų mus nuo rūpesčių.
Privalai pažvelgti jiems į akis.
Privalai gyventi gyvenimą taip, kaip tau skirta.
Įkopk į visus kalnus
Ieškok visur visur
Visus kelius numinki
Ir visus takelius
Įkopk į visus kalnus
Perbrisk visus upelius
Eik paskui vaivorykštę,
Ten tavo laimė bus
Svajonė, kuriai išpildyti
Visos tavo meilės prireiks
Kasdien
Kol būsi gyva
Įkopk į visus kalnus
Perbrisk visus upelius
Eik paskui vaivorykštę,
Ten tavo laimė bus
Svajonė, kuriai išpildyti
Visos tavo meilės prireiks
Kasdien
Kol būsi gyva
Įkopk į visus kalnus
Perbrisk visus upelius
Eik paskui vaivorykštę,
Ten...
...tavo laimė bus
Kiek pamenu, anksčiau mano vaikai neslapukaudavo.
Mes neslapukaujam, tėve.
lr nevėluodavo vakarienės.
Praradom laiko nuovoką. - Aišku.
Na, kuris pirmas išklos tiesą? Frydrichai.
Brigita, Lizele...
Kaip pats manot, kur mes buvom, tėve?
Jei mumis netikit, tikriausiai numanot, kur galėjom būti.
Marta. - Taip, tėve...
Pasakok.
Frydrichas jau pasakė. Rinkome uogas.
Visai pamiršau! Jūs rinkote uogas! - Taip, uogauti mėgstam!
Visą popietę?
Pririnkom tūkstančius uogų. - Tūkstančius?
Taip! Jų miške daugybė! - Kokių uogų?
Girtuoklių, pone. - Girtuoklių?
Joms dar per anksti.
Žemuogių. - Žemuogių?
Pastaruoju metu buvo taip šalta, kad jos sušalo ir pamėlo.
Puiku. Parodykit uogas.
Mes... - Na...
Parodykit surinktas uogas. - Neturim.
Neturit? Kurgi jos pasidėjo?
Mes... - Mes jas suvalgėm.
Suvalgėt? - Taip!
Jos tokios skanios! - Skanumėlis!
Ką gi, gerai.
Kadangi prisikimšot pilvukus uogų,
vadinasi, nebesat alkani. Pasakysiu poniai Šmit,
kad vakarienės jums negamintų.
Viskas per tave. Reikėjo pasakyti jam tiesą.
Kad ant mūsų supyktų?
Geriau tai, negu mirti iš bado.
Nieko bloga nepadarėm. Norėjom tik ją pamatyti.
Man gurgia pilvas.
Galėjo bent leisti mums ją pamatyti.
Įdomu, ar galima valgyt žolę... - Jaučiuosi siaubingai.
Kai panelė Marija blogai jautėsi, dainuodavo dainą.
Pabandykim ir mes.
Rasa ant gėlių
lr ūseliai kačių
Virduliai variniai,
Pirštinės bepirštės
Popieriniai maišai, virvele aprišti -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Kodėl man nuo to ne geriau?
Mergaičių suknelės
tikrai margaspalvės
Sniegas lauke - Lyg pūkinės pagalvės
Baltos žiemos sidabrinės...
Grįžo panelė Marija!
...tirpstančios į upelius -
Mėgstamiausi dalykai, kurių nepamiršti
Kai įkanda šuo Ar įgelia bitė,
Kai verki ar niršti -
Prisimink dalykus, Kurių nepamiršti
Ir nuotaika...
...vėlei pakils!
Vaikai, kaip džiaugiuosi jus matydama! - Mes jūsų pasiilgom.
lr aš jūsų!
Kurtai, kaip sekasi? - Aš alkanas.
Kas nutiko tavo pirščiukui? - Užstrigo.
Kur? - Frydrichui tarp dantų.
Lizele, viskas gerai. - Taip.
Ar pastaruoju metu pristatė daug telegramų? - Nė vienos.
Stengiuos susitaikyt. Apsidžiaugsiu, kai prasidės mokslo metai.
Mokykla tavo rūpesčių neišspręs. Privalai pažvelgti jiems į akis.
Turiu jums tiek visko papasakot.
lr mes turim ką papasakot.
Svarbiausia naujiena ta, kad tėvas ves.
Ves?
Taip. Baronienę Šrėder.
Aišku...
Tėve, žiūrėk! Grįžo panelė Marija!
Ji grįžo iš vienuolyno!
Labas vakaras, kapitone.
Labas vakaras.
Na, visi vidun, vakarienės.
Vakarienės!
lšėjot nė neatsisveikinusi. Netgi su vaikais.
Buvau neteisi. Atleiskit.
Kodėl išėjot?
Būkit geras, neklauskit. Priežasties nebeliko.
Panele Marija, jūs sugrįžot!
Argi ne puiku, Georgai?
Linkiu jums laimės, baroniene.
Jums irgi, kapitone. Vaikai sakė, kad judu tuoksitės.
Ačiū, brangioji.
Jūs grįžot ilgam?
Tik kol bus surasta kita guvernantė.
Štai kur tu.
Reikia pasikalbėti su virėju dėl šnicelio.
Jis man pernelyg gardus.
O tu prie vakarienės stalo pasidarai pernelyg tylus.
Ar čia nuo vyno?
Žinoma, nuo vyno.
Nė neįsivaizduoji, koks galvos skausmas
išrinkti tau vestuvių dovaną.
Taip, suprantu. Užtenka ir manęs.
Bet noriu padovanoti kokį mažmožį.
Pamaniau, padovanosiu automatinį rašiklį,
bet tu jau tokį turi.
Tada pamaniau - vilą Pietų Prancūzijoj,
bet jas taip sunku gražiai supakuoti.
Georgai, ar tau patinka jachtos?
Nori didžiulės Viduržemio jūrai,
ar užteks mažutės voniai?
Elsa... - Kur švęsim medaus mėnesį?
Štai kur tikra dilema.
Pamaniau, būtų gerai apiplaukti pasaulį, bet pamaniau:
"Elsa, juk turėtų būti ir gražesnių vietų".
Bet nesijaudink, brangusis. - Elsa...
Taip, Georgai.
Beprasmiška.
Tu ir aš...
Aš mudviejų atžvilgiu elgiuosi nesąžiningai.
Tavo atžvilgiu tai neteisinga.
Kai du žmonės kalbasi apie tuoktuves... - Nereikia.
Maldauju, daugiau nė žodžio.
Supranti, aš galvojau ir apie kitką.
Kad ir kaip tave gerbiu, nemanau, kad esi man tinkamas vyras.
Tu pernelyg nepriklausomas.
O man reikia vyro, kuriam beprotiškai manęs reikėtų.
Na, bent jau mano pinigų.
Džiaugiausi kiekviena kartu praleista akimirka ir dėkoju tau už tai.
O dabar atsiprašau...
Einu, supakuosiu savo lagaminėlius
ir grįšiu į Vieną. Ten, kur man priklauso būti.
Kažkur ten laukia panelė,
kuri, mano galva,
niekad netaps vienuole.
lki pasimatymo, mielasis.
Sveika.
Taip ir maniau, kad rasiu jus čia.
Ko nors norėjot?
Ne, ne, ne. Sėskitės.
Prašom.
Ar galiu?
Žinot, galvojau, sukau galvą... dėl dviejų dalykų:
kodėl jūs pasprukot į vienuolyną
ir kas privertė jus sugrįžti.
Turėjau įsipareigojimą...
Grįžau jį įvykdyti.
Tik tiek?
Be to, pasiilgau vaikų.
Taip.
Tik vaikų? - Ne. Taip.
Argi neteisinga, kad jų pasiilgau? - Taip, žinoma. Teisinga.
Tiesiog tikėjausi, kad galbūt jūs...
Kad galbūt...
Ką?
Kai jūs išėjot, viskas pasikeitė.
Jei išeisite dar kartą, vėl viskas pablogės.
Pamaniau, gal persigalvosit.
Esu tikra, baronienė pasirūpins, kad viskas būtų gerai.
Marija...
Jokios baronienės nebus. - Nebus?
Ne.
Nesuprantu...
Sužadėtuves atšaukėm.
Apgailestauju. - Taigi. Tikrai?
Atšaukėt? - Taip.
Juk negalima vesti moters,
jei esi įsimylėjęs kitą.
Ar ne?
Vyriausioji nuolat sako:
"Jei Viešpats kur nors uždaro duris, būtinai palieka pravirą langą".
Ką dar sako vyriausioji?
Kad reikia ieškoti savo gyvenimo.
Todėl čia ir grįžai?
Ar jį radai,
Marija?
Atrodo, radau.
Tikrai radau.
Aš tave myliu.
Nejau visa tai tikrai atsitiko?
Gal mano vaikystė buvo sunki
Gal apgailėtina buvo jaunystė,
Bet kažkur tolimoj ir skaudžioj praeity
Slypėjo dalis tiesos, tu jauti?
Nes štai tu, - prieš mane stovi
Nors kažin ar turėtum čia būt
Vadinasi, savo jaunystėj
Dalykų padarius esu ir gerų
Niekas niekad nebūna veltui
O ir negalėtų būt
Vadinasi, savo jaunystėj
Dalykų padarius esu ir gerų
Žinai, kada tave pamilau?
Pirmąjį vakarą, per vakarienę, kai atsisėdai ant to kankorėžio.
Ką?!
O aš tada, kai papūtei tą kvailą švilpuką.
O, mano meile.
Nes štai tu, - prieš mane stovi
Nors kažin ar turėtum čia būt
Vadinasi, savo jaunystėj
Dalykų padaręs esu ir gerų
Niekas niekad nebūna veltui
O ir negalėtų būt
Vadinasi, savo jaunystėj
Ar vaikystėj
Dalykų padaręs esu ir gerų
lr gerų
Marija...
Ar galiu kur nors nueiti ir paprašyti leidimo tave vesti?
Kodėl mums nepaklausius... - Vaikų?
Patarkit, kaip sutramdyt ją?
Kaip debesį pagaut lr žemėn nutupdyt?
Kaip rasti žodį, Reiškiantį Mariją?
Ji lengvabūdė
Nenuorama - lšdykėlė
Norėtume jai pasakyti daug dalykų
lr daug dalykų turi ji suprast
Bet kaip priversim pasilikti lr mūsų paklausyt?
Kaip jūros bangą išlaikyt krante?
Kaip tramdyt tokią kaip Marija?
Kaip spindulį mėnulio išlaikyt delne?
Pone Detvaileri!
Laba diena, pone Zeleri.
Galbūt dar negirdėjot. Dabar aš gauleiteris.
Heil Hitler!
Heil Hitler.
Ką tik buvau kapitono Fon Trapo namuose.
Keista, bet po susivienijimo tik ten neplazda
Trečiojo Reicho vėliava.
Šią bėdą jau išsprendėm. - Aš ne...
Namų šeimininkė pasakė, kad rasiu jus čia.
Daugiau nepasakė nieko.
Ką norėtumėt sužinot?
Kada grįš kapitonas.
Jis švenčia medaus mėnesį. Su mumis nesusisiekia.
Manot, patikėsiu, kad jis daugiau kaip mėnesį nešnekėjo su vaikais?
Ar daug pažįstate vyrų,
per medaus mėnesį skambinančių savo vaikams?
Grįžęs jis bus paskirtas užimti deramas pareigas naujoj valdžioj.
Žinoma. Leiskit pasveikinti jus ir jūsų žmones,
kad leidote įvykti festivaliui.
Kodėl turėtume neleisti? Juk Austrijoje niekas nepasikeitė.
Dainos ir muzika pasauliui kaip tik tai ir parodys.
Austrija tokia pati, kokia buvo.
Heil Hitler!
Heil Hitler.
Vaikai, eime namo.
Kodėl jis toks piktas? - Šiomis dienomis pikti visi.
Gal žmonės nervinasi išvydę vėliavą su juodu voru?
Ar tėtis turės nemalonumų? - Nebūtinai.
Šiomis dienomis svarbiausia su visais sutarti.
Atminkite tai šiandien per koncertą.
Ar mes tikrai dainuosim miniai žmonių?
Taip. Žiūrėkit. "Dainuojanti Fon Trapų šeimyna:"
"Lizelė, Frydrichas, Luiza, Brigita, Kurtas, Marta ir Gretlė."
Kodėl aš visuomet paskutinė? - Nes esi svarbiausia.
Na, štai.
Dėde, jūs tikras, kad tėtis leis mums dainuoti viešai?
Jis jums didžiuosis.
Lizele, ir tu taip manai? - Nejau manimi netiki?
Netikiu.
Tu labai protinga mergaitė.
Lizele... Lizele!
Rolfai!
Kaip smagu tave matyti!
Laba diena.
Perduok tėčiui, kai tik jis grįš.
Jam medaus mėnuo. - Žinau.
Žinai? - Mūsų darbas - žinoti viską ir apie visus.
Kieno "mūsų"? - Pasirūpink, kad jį gautų.
Kas čia? - Telegrama iš Berlyno.
Nejau nenori šįvakar pristatyti jos pats?
Dabar turiu ir svarbesnių reikalų.
To paties linkiu ir tavo tėčiui, jei nori apsisaugot.
Bet, Rolfai...
Tėve!
Taip greitai jūsų nelaukėm! - Sveiki!
Manėm, grįšite tik kitą savaitę!
Ar atvežėt iš Paryžiaus suvenyrų? - Kaip laikotės?
Kodėl nepaskambinot?
Neprisiskambinom.
Aš čia niekuo dėtas.
Grįžom iškart, kai tik galėjom.
Kaip mes jūsų pasiilgom!
lr mes jūsų! - Pasiilgom jūsų bučkių!
lr jūsų rytais keliamo triukšmo.
O labiausiai pasiilgom jūsų dainavimo. - Grįžot pačiu laiku.
Žiūrėkit, panele Marija...
Tai yra, mama.
Šįvakar dainuosim festivalyje.
Mums buvo taip smagu!
Viską surepetavom!
Staigmena!
Jūsų staigmenos laukia terasoje.
Apie šitai dar pasišnekėsim.
Norėjau pasakyti, bet jūsų nebuvo. Turėjau nuspręsti pats.
Man pasisekė, kad apskritai pavyko juos įtraukt į programą.
Visi apie juos tik ir kalbės. Įsivaizduok, 7 vienos šeimos vaikai!
Maksai!
Prisimenu leidęs tau aiškiai suprasti,
ką manau apie viešą mano šeimos narių dainavimą.
Bet komitetas buvo sužavėtas.
Ką ten pasakė? - Tokio entuziastiško pritarimo dar nesu regėjęs.
Mielasis, gal tik šį kartelį... - Negali būti nė kalbos.
Georgai, vardan Austrijos. - Vardan Austrijos?
Austrijos nebėra! - Betgi susijungimas buvo taikus.
Turėtume dėkoti bent už tai. - Dėkoti?
Žinai, Maksai,
kartais imu manyti, kad visiškai tavęs nepažįstu.
Tėve, visai pamiršau.
Čia tau.
Marija, jis privalo bent apsimesti, kad eina su jais išvien.
Privalot jį įtikinti.
Negaliu prašyti jį būti mažiau doru.
Tada pasišnekėsiu aš. Jei vaikai ten nedainuos...
...Austrijai tai atsilieps.
Žinoma, man tai irgi nebūtų naudinga.
Mama... Kaip gražiai skamba.
Man patinka vadinti tave mama. - Man patinka būti taip vadinamai.
Tu labai myli mūsų tėtį. Aš tai matau.
Labai.
Mama, ką daryti, kai manai ką nors mylinti?
Arba kai manai, kad meilė dingsta. Jo meilė tau...
Tada belieka verkti
ir laukti, kol vėl patekės saulė.
Ji pateka visada.
Norėčiau žinoti tiek dalykų, bet nežinau.
Nežinau... - lš kur gali žinot?
Kartais man atrodo, kad čia pat pasaulio pabaiga.
O kartais - kad jis ką tik prasidėjo? - Taip.
Man irgi taip buvo. Viskas tau bus kuo geriausiai, Lizele.
Tu tikrai taip manai?
Kai tau 16-a, ir tuoj bus 17-a
Kai lauki gyvenimo pradžios
lr doras tau patinkantis žmogus
Staiga paliečia širdį
Kaip taip nutinka,
Netrukus po to
Gyvenimas bus nebe toks
Kažkodėl jaučiu
Šoksiu ir lėksiu jam iš paskos,
Jei tik vardu pašauks
lr dings ankstesnis gyvenimo supratimas
Viskas nublanks prieš jį
Neilgai trukus tapsi jo žmona
lr tik jam priklausysi
Gal ir manai, kad šitoks nuotykis
Tavęs neaplankys
Mieloji, tau 16-a, tuoj bus 17-a
Palauk dar metelius
Palauksiu - Ar dvejus
Palauk dar metelius
Arba dvejus
Kas yra?
Berlynas.
Gavau pavedimą.
Man įsakyta jį priimti ir rytoj
prisistatyti į karinio laivyno bazę Brėmerhavene.
Taip ir maniau, kad atsitiks kas nors panašaus, tik nemaniau, kad greitai.
Jei atsisakysiu, kentėsime mes visi.
O apie sutikimą... net baisu pagalvot.
Surink vaikus.
Nesakyk nieko, dėl ko imtų nerimauti. Tiesiog surink.
Turime trauktis iš Austrijos,
šitų namų...
Šįvakar.
Pasitempsiu nugarą, be to, skaudu pagalvojus,
kad vaikai nedalyvaus festivalyje.
Kai paskelbsi, mes jau būsim užsieny.
Tikiuosi, vertini mano pasiaukojimą.
Kito pasirinkimo tu neturi.
Žinau, todėl taip ir nusprendžiau.
Kodėl tėvas neužveda variklio?
Nes nenori, kad mus kas nors išgirstų.
Ką pasakys ponia Šmit ir Francas?
Sąžiningai pasakys, kad nieko apie mūsų išvykimą nežinojo.
Ar mes čia dar sugrįšim? - Kada nors, Lizele. Labai tikiuosi.
Ar mašiną tėvas su dėde Maksu stums iki pat Šveicarijos?
Sugedo mašina, kapitone?
Taip. Nepavyksta užvesti.
Karlai.
Pataisykite pono Fon Trapo mašiną.
Puiku, Karlai.
Neklausiau, kur su visa šeimyna važiuojat,
o jūs neklausėt, ką čia veikiu.
Tikriausiai iš smalsumo nė vienas nemirsim.
Jūs neatsakėt į telegramą,
išsiųstą Trečiojo Reicho karo laivyno admirolo.
Pone Zeleri, kažkodėl buvau įsitikinęs,
kad Austrijoje asmeninių telegramų teksto turinys slaptas.
Bent jau toje Austrijoje, kokią pažįstu aš.
Man įsakyta
šįvakar nugabenti jus į Brėmerhaveną.
Ten jūs gausite užduotį.
Deja, tai visiškai neįmanoma.
Suprantat, šįvakar mes...
...visa šeima...
...dainuosim festivalyje.
Kaip tik ten dabar ir važiuojam.
Negalim imti ir šitaip jų nuvilti.
Tikiuosi, nepavėluosim. - Taigi.
Manot, patikėsiu, kad jūs, kapitonas Fon Trapas,
dainuosite koncerte?
Patikėkit, tokio pasirodymo net aš kaip gyvas nesu matęs.
Aš, kaip ir jūs, pone Zeleri, turiu slaptų talentų.
Taip.
Štai programėlė.
Čia parašyti tik vaikų vardai.
Ten parašyta "Dainuojanti Fon Trapų šeimyna".
Aš - šios šeimos galva, argi ne?
O ši kelioninė apranga...
Mūsų kostiumai. Žinoma.
Vėsus vakaro oras gali pakenkti vaikų balsams.
Jei įsakymų vykdymą šiek tiek atidėsiu, nieko neatsitiks.
Todėl...
...leisiu jums dainuoti.
Dainuosite visi.
Bet tik todėl, kad taip noriu aš.
Šitaip parodysim, kad Austrijoje niekas nepasikeitė.
Kai pabaigsite savo dainavimą,
jūs, kapitone Fon Trapai, važiuosit į Brėmerhaveną.
Prašau lipti į savo mašiną.
Mes palydėsim jus į festivalį.
Galit ir nelydėt.
Galim? Mums labai malonu, kapitone.
Juk nenorime, kad pasiklystumėt minioje.
Ar ne?
Taip.
Sol - tai vyturio daina
Lia - dangaus žydra šviesa
Si - ji ilgesio pilna
Ji ilgesio pilna
llgesio - A, B, C
Ji ilgesio pilna
llgesio pilna
llgesio...
...pilna
Mano tėvynainiai austrai,
nematysiu jūsų visų... tikriausiai labai ilgai.
Norėčiau sudainuoti jums
dainą apie meilę.
Žinau, kad ta meilė rusena ir jumyse.
Tikiuosi, kad nieku gyvu neleisit jai užgesti.
Liūtpėdėle
Kas rytą tu sveikini mane
Maža, balta gėlelė,
Tokia skaisti ir švari
Pamačiusi mane Atrodai laiminga
Sniego baltumo žiedeli,
Auk ir žydėk
Auk ir žydėk amžinai
Liūtpėdėle
Palaimink mano tėvynę
Liūtpėdėle
Liūtpė...
Maža, balta gėlelė,
Tokia skaisti ir švari
Pamačiusi mane Atrodai laiminga
Sniego baltumo žiedeli,
Auk ir žydėk
Auk ir žydėk amžinai
Liūtpėdėle
Palaimink mano tėvynę
Manau, pavyks.
Aš jūsų pasiilgsiu.
lr pinigų, kurių su jumis būčiau užsidirbęs.
Ačiū, ponios ir ponai.
Konkursas baigėsi.
Kol kas nežinome komisijos sprendimo.
Kol ji nuspręs,
man leista pasiūlyti jums bisą.
Tai paskutinė galimybė Fon Trapų šeimynai
padainuoti kartu.
Šią akimirką šioje salėje kariškiai laukia,
kada galės palydėti kapitoną Fon Trapą į naują postą
Trečiojo Reicho karo laivyne.
Taigi, ponios ir ponai, Fon Trapų šeimyna
nori su jumis atsisveikinti.
Sieninis laikrodis tiksi liūdnai
Jam pritaria namelio varpeliai
Iš namelio lenda kvailas paukštelis
Ir ima kartoti "ku-ku".
Ku-ku
Kad ir kaip būtų liūdna
Visi jie mums sako
Kad laikas sakyti
Jums "Sudie"
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Visai nenorim jūsų čia palikt
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Adjos, adjos, duokdie - pasimatysim
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Mes bastomės po pasaulį
lr nenusėdim vietoj
Sudie, iki, gal dar susimatysim
Saulelė nusileido Tad miegot skubu
Sudie
Ponios ir ponai, čia mūsų gerbiamos komisijos sprendimas.
Pradėsim nuo trečios vietos laimėtojo.
Trečią vietą komisija skyrė
pirmajai Murbako Šv. Agatos bažnyčios choro solistei
panelei Švaiger.
Antroji vieta atitenka Tobio Raizerio kvintetui.
Pagrindinį prizą laimėjo
Dainuojanti Fon Trapų šeimyna.
Fon Trapų šeimyna.
Jie dingo!
Eime su manim.
Greičiau!
Žinau, kur jus paslėpti.
Neskubėkit.
Atidarykit vartus!
Labas vakaras.
Paskubėkit, moterie.
Dviese ten!
Šešiese tegul apžiūri kiemą.
Jūs dviese, į koridorių.
Vyriausioji, nemanėm, kad užtrauksim pavojų vienuolynui.
Ne, Marija. Gerai padarėt, kad atėjote čia.
Deja, turėsim pasiskolinti jūsų mašiną.
Dabar jums iš jos jokios naudos.
Klausiausi jų telef. pokalbių.
Sienas ką tik uždarė.
Gerai. Jei uždarė sienas,
tada važiuosim į kalnus ir persikelsim pėsti.
O vaikai? - Mes jiems padėsim.
Sugebėsim ir patys, tėve.
Marija...
Tu būsi ne viena. Atmink:
"Pakelsiu savas akis į kalvas, iš kur ateis mano pagalba."
Taip, Motina.
Man baisu. - Man irgi.
Telydi jus Viešpats.
Mam... - Ką?
Ar būtų lengviau, jei padainuotume apie mylimiausius dalykus?
Ne, brangute. Šioje situacijoje nepadėtų.
Privalai sėdėti labai tyliai. Įsitverk manęs.
Pažiūrėkim ant stogo.
Rolfai, maldauju.
Ne, palauk.
Marija.
Vaikus.
Mums reikia jūsų, o ne jų.
Nuleisk.
Nė žingsnio, arba šausiu.
Tu dar tik berniūkštis.
Tau visai nereikia būti išvien su jais. - Nesiartinkit!
Bėgam su mumis.
Kol dar ne per vėlu.
Daugiau nė žingsnio. Nušausiu.
Atiduok tą pistoletą man, Rolfai. - Girdėjot, ką sakiau?
Nušausiu.
Rolfai...
Niekada nebūsi vienas iš jų.
Leitenante!
Jie čia!
Jie čia, leitenante!
Vyriausioji...
Aš nusidėjau.
lr aš, vyriausioji.
Kokia ta jūsų nuodėmė, mano vaikai?